Aveam 12, aproape 13 ani prima data când am văzut un om mort.
S-a întâmplat în vara anului 1959
cu mult timp în urmă
dacă iei în considerare doar numărul de ani.
Locuiam într-un orășel din Oregon numit Castle Rock.
Avea doar 1.281 de locuitori, dar pentru mine părea întreaga omenire.
Sunt Teribilul Bob Cormier.
Este o frumoasă dimineață de vineri în Portland.
Sunt 90 de grade KLAM și urcă.
Sus in clasament cu un alt disc. Este Bobby Day cu Rockin' Robin.
Este super.
Cum îți dai seama că a intrat un francez in curtea ta?
Sunt francez, dacă nu știai?
Ți-a dispărut gunoiul și câinele ți-e gravid.
Nu ți-am spus că sunt francez?
- Ciocănesc. - Rahat!
Douăș'nouă...
Douăș'doi...
Du-te la plimbare.
Gordie a ieșit din joc, bătrânu' Gordie a jucat groaznic și a ieșit din joc.
Haide, omule, fă cărțile.
Teddy Duchamp era cel mai sărit tip dintre cei cu care ne jucam.
Nu fusese prea norocos în viată.
Taică-su avea adeseori accese teribile de furie.
Odată l-a ținut pe Teddy cu urechea pe sobă, că aproape i-a ars-o de tot.
Ciocănesc.
Ești un căcat cu patru ochi.
"Căcatul" are o mie de ochi.
Cum?
Ce e de râs? Am treizeci, tu cât ai?
Șaisprezece.
Continuă tu să râzi.
Te duci la fund, amice.
Chris Chambers era conducătorul grupului și cel mai bun prieten al meu.
Era dintr-o familie rea
și toată lumea știa că o să ajungă să aibă numai probleme.
Inclusiv Chris.
Asta nu este semnalul secret.
Am uitat semnalul secret. Lăsați-mă să intru.
Vern.
Haide, băieți, deschideți.
Mamă, n-o să vă vină să credeți. E atât de tare.
Stați să auziți.
N-o să credeți. Este incredibil.
Numai să-mi trag sufletul. Am alergat de acasă până aici.
"Am alergat tot drumul până acasă"
Haide! Ascultați, e tare.
"Ca să spun că-mi pare rău"
Bine, gata. Nu vă mai spun nimic.
Opriți-vă, băieți. Opriți-vă. Ce este, omule?
Super, n-o să credeți, pe bune.
"Am alergat tot drumul până acasă"
Duceți-vă naibii cu toții. Gata de tot.
Ce este?
Puteți să dormiți la noapte în cort.
Adică, dacă le spuneți alor voștri
că vom dormi in cort pe terenul din spatele casei mele.
Cred că da.
Numai că taică-miu este într-o dispoziție cam violentă.
A băut mult în ultima vreme.
Trebuie. Pe bune, că nu o să-ți vină să crezi.
- Dar tu, Gordie? - Da, probabil.
Deci, ce tot bâigui acolo, Verno?
- Ciocănesc. - Ce!?
Mincinosule, n-ai nimic.
Ce, ți-ai dat cărți potrivite când le-ai împărțit!
Trage odată, grămadă de rahat ce ești.
Băieți, vreți să mergeți să vedeți un cadavru?
Eram sub verandă, săpând, știți voi.
Toți am înțeles imediat ce voia Vern să spună.
La începutul anului școlar își îngropase borcănașul cu bănuți
sub casă.
Și-a desenat o hartă pentru a-și putea găsi comoara din nou.
O săptămână mai târziu, maică-sa îi făcuse curat în cameră
și-i aruncase harta.
Vern tot încerca să-și găsească bănuții de nouă luni.
...nouă luni, tataie.
Nici nu știi dacă să râzi sau să plângi.
Isuse, Billy, trebuie să facem ceva.
Ce? Cui îi pasă?
- L-am văzut. - Și?
Nu ne interesează pe noi.
Puștiul e mort așa că nu-l interesează nici pe el.
Și cui îi pasă dacă n-o să-l găsească niciodată?
Mie, nu.
E puștiu' ăla de care vorbesc la radio.
Brocker sau Brower sau Flowers, cum l-o fi chemat.
Mai mult ca sigur că l-a lovit trenul.
Mare scofală.
Cu toții urmărisem știrile despre Ray Brower cu multă atenție
pentru că era un puști de-o vârstă cu noi.
Cu trei zile înainte, plecase la cules de afine
și nimeni nu-l mai văzuse de-atunci.
Cred că ar trebui să spunem poliției.
Nu te duci să ciripești la poliție după ce ai șutit o mașină, idiotule.
Or să vrea să știe cum am ajuns tocmai pe drumul Back Harlow.
Ei știu că noi nu avem mașină.
E mai bine să ne ținem gura si nu se pot atinge de noi.
Dar putem da un telefon anonim.
Ei pot afla de unde s-a telefonat, tâmpitule.
Am văzut la 'Patrula de autostradă' și la 'Dragnet'.
Da, sigur...
Aș vrea să nu fi furat nenorocitul ăla de Dodge.
Aș vrea ca Ace să fi fost cu noi.
- Am fi putut spune că eram cu mașina lui. - Ei bine, n-a fost!
- Lui o să-i spunem? - N-o să spunem nimănui.
Nimănui, niciodată. Mă-nțelegi?
Știu drumul Back Harlow.
Se înfundă lângă râul Regal. Șinele de cale ferată trec chiar pe-acolo.
Eu și cu taică-meu obișnuiam să pescuim acolo.
Dacă ar fi știut că ești dedesubt, te-ar fi omorât.
Ar fi putut să facă atâta drum de la Chamberlain la Harlow?
E tare departe.
Bineînțeles. Probabil că a mers de-a lungul șinelor.
Da, da ai dreptate.
Și după ce s-a întunecat, a venit un tren și "el belito".
Hei, băieți!
Pun pariu pe orice, că dacă-l găsim ne dau poza la ziar.
- Sau chiar la televizor. - Sigur.
- Vom fi eroi! - Da!
Nu știu ce să spun. Billy o să-și dea seama că eu v-am spus.
N-o să-i pese. Pen'că noi o să fim cei care l-au găsit
nu Billy și Charlie Hogan cu mașina lor furată.
Probabil că o să-ți dea și medalie pentru asta.
Crezi?
Bineînțeles.
Ce le vom spune alor noștri?
Exact ce-ai spus tu.
Noi le vom spune ca vom sta cu cortul pe terenul din spatele casei tale.
Tu le vei spune că vei dormi la Teddy.
Și le mai spunem că ziua următoare ne ducem la cursele de mașini.
Suntem asigurați până la cină mâine seară.
Mamă, ăsta-i un plan și jumătate.
Dar dacă găsim cadavrul în South Harlow, vor ști că nu ne-am dus la curse.
O să ne tragă câte-o bătută bună.
Nimănui nu-i va mai păsa
pentru că toți vor fi uimiți de descoperirea noastră.
N-o să mai conteze.
Taică-miu o să mă bată oricum, dar merită.
- Rahat, ai dreptate! - Hai s-o facem. Ce spuneți?
- Bine. - Gordie?
Normal.
Vern?
Știu și eu?
- Vern. - Haide, Verno.
- Bine. - Super.
Prea bine. Foarte bine.
Voiam să împărtășesc entuziasmul prietenilor mei,
dar nu puteam.
În acea vară, acasă, devenisem băiatul invizibil.
Mamă, știi unde-mi este bidonul de apa?
Mamă!?
Este în camera lui Denny.
În aprilie, fratele meu mai mare, Dennis,
murise într-un accident de mașină.
Patru luni trecuseră
dar părinții mei nu fuseseră încă în stare să-și revină.
Gordie, am ceva pentru tine.
Asta, prietene, este pentru tine.
- Asta este șapca ta de la Yankees. - Nu.
Asta este șapca ta.
Este o șapcă pentru noroc. Dacă porți șapca asta știi câți pești o să prinzi.
- Câți? - Un bazilion.
Un bazilion de pești. Arăți bine cu ea. Chiar așa.
- Nu, am început să-mi pierd vederea. - Nu începe. Dă-mi o îmbrățișare.
Ai găsit-o.
Da.
De ce nu ai și tu prieteni ca ai lui Danny.
Tată, sunt cum trebuie.
Bineînțeles. Un hoț și doi neajutorați.
Chris nu este un hoț.
A furat banii pentru lapte de la școală.
Pentru mine este un hoț.
Era aproape amiază când am pornit
să găsim corpul puștiului mort, Ray Brower.
Chiar aici e bine.
- Mulțumesc mult. - Pentru puțin.
- Vrei să vezi ceva? - Ce?
- Ești în regulă? - Sunt bine.
Ce este?
- Trebuie să vezi. - Ce este?
Ce este?
Vrei să fii Lupul Singuratic sau Puștiul din Cisco.
Sfinte Isuse.
- De unde l-ai luat? - L-am șutit din biroul lui taică-miu.
E un .45.
Pot să văd și eu asta.
Ai și gloanțe pentru el?
Am luat tot ce mai rămăsese în cutie.
Tata o să creadă că le-a folosit el însuși, trăgând în cutii de bere când era beat.
- E-ncărcat? - Nici gând. Ce crezi despre mine?
Isuse!
Să fugim de-aici. Haide!
Gordie a făcut asta. Gordon Lachance terorizează Castle Rock.
Taci din gură.
Hei, cine a făcut asta? Cine se joacă cu pocnitori aici?
Trebuia să-ți fi văzut fața. Mamă, a fost tare.
- Asta a fost chiar super. - Știai că e încărcat, bun că strici cheful!
Acuma am intrat în bucluc. Tipa aia, Tupper, m-a văzut.
- Rahat, a crezut că a fost o pocnitoare. - Nu-mi pasă. A fost un șiretlic răutăcios.
Nu știam că e încărcat.
- Pe cuvânt de onoare. - Te juri?
Jur.
Pe numele mamei tale?
Chiar dacă se duce în iad dacă minți.
Jur.
Juri pe ce ți-e mai scump.
Pe ce-mi e mai scump.
Fetelor, unde vă duceți?
- Haide, asta mi-a dat-o fratele meu! - Și acum tu mi-o dai mie.
Dă-mi-o!
E a mea.
Ești o gaură de fund, știai asta?
Frate-tău nu e prea politicos, Eyeball.
Haide, Christopher.
Știu că nu ai vrut să-l insulți pe prietenul meu.
Știu că nu a vrut să mă insulte.
De aceea o să-i dau posibilitatea de a-și retrage cuvintele.
- Rahat! - Retrage-ți cuvintele, puștiule.
- Oprește-te, îl rănești. - Jigodie! Dă-mi drumul.
- Oprește-te! Termină! - Retrage-ți cuvintele, puștiule.
Ești un... Bine, bine, îmi retrag cuvintele.
Vezi?
Acum mă simt mult mai bine.
Dar tu?
Bine.
Ne vedem mai târziu fetelor.
Nu te mai gândi la ei.
Și totuși, la ce ne trebuie un pistol.
Este ciudat să dormi noaptea prin pădure. Poți să vezi vreun urs.
Sau o ladă de gunoi.
Am luat un pieptene.
La ce ne trebuie un pieptene?
Dacă apărem la televizor trebuie să arătăm bine, nu?
- Bine gândit, Vern. - Mulțam.
Două pentru încordare.
Cât de departe crezi că este?
Dacă mergem de-a lungul liniilor tot drumul, o să facem vreo 20 de mile.
Ți se pare corect?
Ar putea fi chiar 30.
Poate că ar fi bine să facem autostopul.
- Nici gând, e nașpa. - De ce nu?
Am putea merge pe drumul 7, până la biserica din Shiloh
apoi pe jos pe drumul Back Harlow. Am ajunge acolo pe la apus.
Asta fac numai morcoviștii.
E un drum lung.
Maică-ta a avut vreodată copii care au supraviețuit?
Ce vrei să spui?
Trebuie să luăm apă de la cimitirul de mașini. Tata spunea că există o fântână bună.
- Nu și dacă e Chopper pe-acolo. - Dacă e acolo te trimitem doar pe tine.
Îmi vine să râd.
Mi-e cam foame. Cine a luat mâncare?
A luat cineva ceva?
Eu nu.
Excelent. Acum ce-ar trebui să facem? Să ne roadem picioarele?
Vrei să spui că nici tu n-ai adus nimic?
N-a fost ideea mea. A fost a lui Vern. De ce n-ai adus tu ceva?
Da' ce trebuie să mă gândesc la tot? Am adus pieptenele.
La ce-ți trebuie pieptenele? Nici măcar n-ai păr.
L-am adus pentru voi, ca să aveți voi pieptene.
Hai să vedem câți bani avem!
Eu am 1.02 de dolari.
Și 68 cenți de la Chris.
60 de cenți de la Teddy.
7 cenți, Vern?
Nu mi-am găsit bănuții încă.
2.37 de dolari, nu-i chiar așa de rău!
Este un magazin la capătul drumului care trece pe lângă cimitirul de mașini.
Cred că putem lua ceva de-acolo.
Vine trenul.
Geronimo!
Haide, Teddy.
Vreau să mă feresc în ultima clipă.
Dă-te de pe șine. Ești sărit!?
Evitarea trenului. Sunt pregătit.
Dă-te la naiba de pe linii. Vrei să te sinucizi?
La fel ca pe plajă în Normandia.
Nu-mi spune mie ce să fac că te omor.
Încerc să-ți salvez viața.
Vrei să te sinucizi.
La naiba, asta vrei?
Ai încercat să te sinucizi.
N-am nevoie de dădacă.
Ba da.
Dă mâna.
Reușeam să-l evit.
Ascultă, poți s-o faci la întoarcere.
Pace.
Dă mâna.
Cam în acest timp, Charlie și Billy jucau baseball cu cutiile poștale
împreună cu Ace și cu Eyeball.
Rahat am ieșit din joc. La naiba!
Nu trebuia să încerci cu una de lemn.
De ce nu-mi spui ceva ce nu știu deja, cur pictat.
Billy, e rândul tău.
Ați câștigat. Nu vreau să mă mai joc.
Nu poți să renunți.
Am jucat doar de trei servicii. Ar fi un joc neoficial.
Ace, eu și...
Ce-i cu voi găozarilor. Astăzi v-ați purtat ca doi psihopați.
Ce este?
Nu e nimic, nu-i așa?
Atunci dacă nu te superi, aș vrea să terminăm jocul ăsta
până când voi începe să primesc nenorocita de asigurarea socială, bine?
E rândul tău, Billy. Mișcă-te.
În regulă, dă-mi nenorocita aia de bâtă.
Să jucăm!
Greșeală.
Vern, se pare că mama ta a condus din nou.
E așa de hazliu că am uitat să râd.
Fiți atenți, soldați!
Parașutiști, pe partea cealaltă!
"Nu încălcați proprietatea" era impus de Milo Pressman, administratorul
și de câinele său, Chopper.
Cel mai temut și mai puțin văzut câine din Castle Rock.
Se povestea că Milo îl învățase pe Chopper nu numai să atace
ci să atace părți specifice.
Deci, un puști care trecuse ilegal peste gardul depozitului de vechituri
ar fi putut auzi înfiorătorul strigăt: "Chopper, atacă ouțe!"
Dar acum nici teribilul Chopper și nici Milo
nu erau prin preajmă.
Teddy e sărit.
Haideți, oameni, mișcați-vă!
Pun pariu că nu ajunge la 20 de ani.
Îți amintești atunci când l-ai salvat în copac?
Visez despre asta uneori.
Doar că în vis nu-l prind. Rămân cu câteva fire de păr și el cade.
Ciudat.
Da, e ciudat.
Dar nu l-ai scăpat.
Chris Chambers nu ratează niciodată, nu-i așa?
Nici atunci când colacul de la WC e lăsat.
Întrecere.
- Nu, nu prea am chef. - Până la pompă.
- Sunt cam obosit. Gata. - Ești ca și mort, Lachance!
Se pare că Lachance l-a luat de data asta.
L-a înfrânt pe Chambers.
Dar ce se petrece? Chambers dă tot ce poate.
Lachance rămâne în urmă și Chambers ajunge primul la sosire.
Mulțimea e în delir.
Băieți, v-ați uitat în ultima vreme la Clubul Mickey Mouse?
Cred că sânii Anetei se măresc.
- Crezi? - Da, cred.
Cred că are dreptate.
Am observat că A-ul și E-ul au început să se curbeze în părți.
Sânii Anetei sunt minunați.
Ne distrăm de minune.
Mai mult ca niciodată.
Super mișto.
Vern nu se gândise doar să intrăm clandestin în cimitirul de mașini
sau să-i prostim pe babacii noștri
sau să mergem într-o drumeție de-a lungul șinelor până la Harlow.
Adică, se gândise și la asta, dar mi se pare acum că era mai mult
și că noi știam asta.
Totul era acolo și în jurul nostru.
Știam exact cine eram și exact unde ne îndreptam
Era extraordinar.
Excelent, scuipă-l pe puștiul grăsuț. Foarte bine.
Cât e ceasul?
Este unu și un sfert.
Mai bine ai merge să iei haleala aia. Depozitul se deschide la 3:00.
Chopper va fi aici.
Atacă la ouțe.
Du-te tu. Ne iei și pe noi la întoarcere.
Nu mă duc singur. Ar trebui să mergem cu toții.
- Eu nu mă mișc de-aici. - Nici eu nu mă duc.
Fetelor, potoliți-vă. O să dăm cu banul.
Bine.
Merge cel care are diferit.
Ăla ești tu, Gordie, diferit din cale-afară.
Dă cu banul sau mănânci rahat.
Patru pajuri.
Isuse, omule, ăsta e semn rău.
- Nu înseamnă nimic. - Nu, să mai încercăm odată.
E chiar rău.
Vă amintiți când Clint Bracken și de tipii ceilalți
care au fost făcuți arșice pe Weed Hill în Durham?
Billy mi-a spus că au dat cu banul care să meargă după beri
și le-au ieșit numai pajuri chiar înainte de a se sui în mașină.
Și bang! Au fost terminați.
Nu-mi place asta. Pe bune.
Verno, nimeni nu crede în asemenea prostii.
Astea sunt basme de speriat copiii. Haide acum, încă o dată.
Ai de gând să dai o dată cu banul sau nu?
Haide, Vern, n-avem toată ziua la dispoziție.
Ai pierdut, Gordie.
Gordie a pierdut.
Bătrânu' Gordie tocmai a făcut-o de oaie.
Cuvântul 'înapoiat' îți spune ceva?
Du-te și adu proviziile hermafroditule.
Nu mă striga cu numele animalelor maică-tii.
Știi să strici buna dispoziție, Lachance.
Gura!
Nu tac, cresc. Și când mă uit la tine, borăsc.
Și apoi maică-ta se duce după colț și o linge.
Găsirea unor metode noi și preferabil dezgustătoare,
de a o dezonora pe mama unui prieten
era ținută la loc de cinste.
Nu ești tu fratele lui Danny Lachance?
Da, domnule.
Păcat de ce s-a întâmplat cu el.
Biblia spune: "în vâltoarea vieții suntem cuprinși de moarte".
Știai asta?
Am pierdut un frate în Coreea.
Semeni cu fratele tău Danny.
Ți s-a mai spus asta?
Uneori.
Îmi amintesc e anul în care era printre cei mai buni.
Juca fundaș.
Nenicule, ce bine arunca!
Doamne Dumnezeule și Isuse Cristoase!
S-ar putea să fie cercetași pentru liga profesionistă la meciul de mâine.
- Nu știu, tată. - Tată, îmi dai cartofii?
- Așa am auzit, fiule. - Te întâlnești cu Jane după meci?
E o fată tare drăguță.
- Tată, îmi dai, te rog, cartofii? - Dorothy, nu-i vorbi băiatului de fete.
Nu trebuie să se gândească la fete. Este cel mai mare meci din viața lui.
- Dennis, mâine... - Ai citit povestea pe care a scris-o Gordie?
Gordie a scris o poveste.
- Este chiar foarte bună. - Despre ce ai scris, scumpule?
Despre asta vă spuneam mai-nainte. Fotbalul necesită concentrare.
Tu ai început cu fetele și acum se gândește la tot felul de chestii.
Mi-a plăcut mult.
A fost grozavă.
Joci fotbal?
Joci și tu fotbal?
Nu.
Dar ce faci?
Nu știu.
Fratele tău, Denny, ce mai juca!
Poftim, puștiule. 1,50 de dolari pentru hamburgeri.
Hei, puștiule! Ce faci acolo? Vino aici!
Vino-ncoa', la naiba! Pun câinele pe tine.
Fugi!
Chopper, atacă-l! Atacă-l băiete!
El a spus: "Atacă-l băiete".
Dar eu am auzit: "Chopper, atacă la ouțe".
Ăsta-i Chopper?
Chopper a fost prima mea lecție despre marea diferență dintre mit și realitate.
Haide, Choppie. Pupă-mă-n fund, Choppie.
Haide, mănâncă rahat.
Atacă la ouțe, Choppie.
Bă, nu mai enervați câinele! N-auziți? Lăsați câinele-n pace!
Băiețică, o să-ți tăbăcesc curu' dacă mai faci asta!
Să vedem cum de cațeri peste gardul ăsta ca să mă prinzi, grasomegă.
Nu-mi mai spune așa!
Nevăstuică de doi bani, fiul unui țicnit cu cap de pulă.
Cum mi-ai spus?
Știu cine ești. Ești Teddy Duchamp.
Tac-tu-i un țăcănit.
Un nebun închis la balamucul din Togus.
Ți-a prăjit urechea pe sobă.
Tata a luat cu asalt plaja din Normandia.
E mai nebun ca un șobolan de budă. Nu-i de mirare că tu te comporți așa
cu un tată așa țicnit.
Dacă mai spui că taică-miu e nebun te omor.
Nebun, nebun, nebun.
O să-ți smulg capul și-o să mă cac în gâtul tău.
Nu, o să-l omor!
Încearcă doar, ticălos mic.
Vrea să treci dincolo ca să te bată și apoi să te ducă la poliție.
Ai grijă ce vorbești. Lasă-l să-și rezolve singur daravelele.
Sigur, îl depășești doar cu 200 de kile, cur gras.
Știu cum te cheamă.
Tu ești Lachance. Vă știu pe toți.
Și părinții voștri vor primi câte un telefon de la mine.
În afară de lunaticul închis la Togus.
Te omor. Îți arăt eu ție.
- Ia-l de pe... - Ești un stăpân la curve cu gură spurcată.
Fiu de cățea.
Veniți aici.
Înapoi, n-auziți?
Nimeni nu-ți bate joc de taică-miu.
- Tata a făcut ravagii pe plaja... - Am spus să veniți înapoi.
- A fost ca o furtună, poponarule! - Veniți aici.
I-am arătat noi. Credea că suntem o grămadă de fetițe.
Și-a bătut joc de taică-meu.
Mă întreb de ce-i pasă lui atât de taică-su care aproape că l-a omorât
și mie nu-mi păsa de al meu care nu mă mai atinsese de când aveam trei ani.
Și asta fusese pentru că băusem din înălbitorul de sub chiuvetă.
Și-a bătut joc de taică-meu.
Ce-ți pasă ce zice grămada aia mare de căcat despre taică-tu.
Doar a luat cu asalt plaja din Normandia, nu-i așa?
Crezi că maldărul ăla de rahat a fost în Normandia?
Las-o baltă.
Nu știe nimic despre taică-tu. E doar un rahat de câine.
El nu poate să schimbe ce e între tine și tatăl tău.
Las-o baltă, bine?
Îmi pare rău că v-am stricat buna dispoziție.
E în regulă.
Nu sunt sigur dacă avem vreun motiv să fim bine dispuși.
- Spui că vrei să te-ntorci? - Nu.
Dar să mergem să vedem un puști mort,
n-ar trebui poate să fie motiv de distracție.
Dacă arată rău de tot, adică tăiat și plin de sânge și alte chestii,
s-ar putea să am coșmaruri.
Știți voi, măruntaiele și ochii gata să sară și să te prindă...
Taci din gură, pentru Dumnezeu!
Nu mă pot abține.
Îmi pare rău.
Era doar trei fără un sfert, dar parcă era mult mai târziu.
Era prea cald și prea multe se întâmplaseră deja.
Nici măcar nu eram pe-aproape de râul Regal.
Trebuia să ne mișcăm mai repede
dacă voiam să facem vreo câteva mile bune înainte de lăsarea întunericului.
Nu te mișca!
Deci ce este între tine și puicuța asta Connie Palermo?
Ne întâlnim de peste o lună
și tot ce mă lasă să fac este să-i ating sânii.
Este catolică. Toate sunt așa.
Dacă vrei să ți-o pui trebuie să-ți găsești o protestantă.
O evreică e bine.
O știre KLAM.
Întrerupem pentru a prezenta noutăți despre acțiunea de căutare
a puștiului de 12 ani, Ray Brower.
Poliția a extins cercetările până la Mutton
Durham și zonele învecinate.
Când au de gând să renunțe?
Puștiul e pierdut. N-o să-l găsească niciodată.
Nu unde-l caută ei.
Am avut dreptate, n-o să-l găsească niciodată.
Ai de gând să stai pe loc? O să dau rasol la partea cu șarpele.
Îți spun eu cum o să-l găsească.
Peste zece ani un vânător
care va intra în pădure să-și ușureze vezica
o să se pișe peste oasele lui.
Pun pariu pe 1000 de dolari că-l vor găsi mai curând.
Pun pariu pe 2000 de dolari că nu.
- Ei bine, găoază... - Ce mare scofală?
- Cui îi pasă? - Vreți să tăceți odată din gură?
Dacă oricare dintre voi doi ar fi avut 2000 de dolari,
vă omoram pe amândoi.
Sunteți din nou cu Teribilul Bob Cormier.
De pe rafturi și din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
Le ascultați pe Cordettes cu Lollipop.
Am câteva țigări Winston.
Le-am șparlit din dulapul lu' taică-miu.
Câte una de fiecare, după cină.
Super.
O țigară se savurează cel mai bine după cină.
Corect.
Crezi că sunt ciudat?
- Bineînțeles. - Nu, pe bune.
Sunt ciudat?
Da, și ce? Toată lumea e ciudată.
Ești pregătit pentru școală?
Gimnaziu.
Știi ce înseamnă asta?
Până în iunie o să fim despărțiți.
Ce tot spui acolo? De ce să se întâmple asta?
Pentru că n-o să mai fie ca în școala primară, de aia.
Tu o să ai cursuri pentru colegiu, și eu, Teddy, Vern o să fim
la cursurile de îndemânare cu restul înapoiaților
și-o să facem scrumiere și căsuțe pentru păsărele
Tu o să cunoști o mulțime de alți băieți. Băieți inteligenți.
- Vrei să spui o mulțime de păpușei. - Nu.
Nu spune asta. Nici măcar să nu te gândești.
- Nu mă duc la păpușei. - Atunci ești un nătărău.
De ce sunt nătărău dacă vreau să fiu cu prietenii mei.
Ești un nătărău dacă prietenii te trag în jos.
Dacă rămâi cu noi vei fi doar un șmecheraș cu creier de rahat.
Crezi că Mighty Mouse ar putea să-l bată pe Superman.
- Ce, ești căzut? - De ce nu?
Deunăzi, căra cinci elefanți într-o mână.
Nu știi nimic.
Mighty Mouse este un personaj din desenele animate.
Superman este un tip adevărat.
Nici o șansă să-l poată bate un personaj de desene animate.
Mda, poate ai dreptate.
Ar fi totuși o luptă interesantă.
Într-o bună zi ai putea fi un scriitor adevărat.
La naiba cu scrisul! Nu vreau să fiu scriitor.
- E o tâmpenie! O pierdere idioată de timp. - Acum vorbește taică-tu.
- Rahat! - Ba da!
Știu ce crede tatăl tău despre tine. Nu-i pasă de tine.
Denny a fost singurul de care-i păsa, nu încerca să spui că nu-i așa.
Ești doar un puști, Gordie.
Oh, mulțam, tati.
Aș fi vrut eu să fiu tatăl tău.
N-ai mai fi vorbit de cursurile de îndemânare dacă eram.
E ca și cum Dumnezeu ți-a dat ceva, toate acele povestiri pe care le scrii
și a spus: Asta avem pentru tine puștiule. Încearcă să n-o pierzi.
Dar copii pierd orice dacă nu este cineva să aibă grijă de ei.
Dacă părinții tăi sunt prea tâmpiți ca să aibă grijă de asta,
atunci poate că ar trebui eu s-o fac.
Haide, băieți, să ne mișcăm mai repede.
Altfel când o să ajungem, puștiul nici măcar n-o să mai fie mort.
Știe vreunul dintre voi când urmează să treacă următorul tren?
Am putea trece pe podul drumului 136.
Ce? Ești nebun? E la cinci mile în josul râului.
Mergi cinci mile încolo, trebuie să mergi cinci mile înapoi.
Asta ar dura până se-ntunecă.
Dacă trecem pe-aici, putem ajunge în același loc în 10 minute.
Dar dacă vine vreun tren, nu vom avea cum să ne ferim.
Ba da, poți să sari.
- Teddy, sunt 30 de metri. - Da, Teddy.
Voi puteți să ocoliți dacă aveți chef.
Eu trec pe-aici.
Și în timp ce voi o să vă târâți poponețele de bombonei
pe jumătate de stat și înapoi, eu o să vă aștept pe malul celălalt
relaxându-mă singur, împreună cu gândurile mele.
O să-ți folosești mâna stângă sau mâna dreaptă pentru asta?
Ai vrea tu.
Am pierdut pieptenele.
Lasă-l, Vern.
Tren!
Rahat!
Mișcă-te, omule! Mergi! Mișcă!
Scoală, Vern! La naiba!
Scoală-te! Mișcă!
Rahat, Vern!
- Scoală-te, omule! - Nu vreau. O să cădem.
O să murim, la naiba! Scoală!
Mergi.
- Trebuie să te grăbești! - Nu pot, Gordie!
Aleargă!
Aleargă, Vern, aleargă! Mișcă-ți fundu'!
Aleargă, la naiba, aleargă!
Aleargă, Vern!!
Cel puțin acum știm când urma să treacă următorul tren.
Asta a fost cea mai tare manevră de evitare a trenului. Super mișto.
Erați așa de speriați că arătați ca Abbott Costello când a văzut mumia.
Nu eram așa de speriat.
Nu, pe bune. Nu eram. Pe cuvânt de onoare.
Atunci n-o să ai nimic împotrivă să verificăm dacă ți-ai pătat chiloțeii.
Du-te și ți-o trage.
Vern, ai face bine să-l întorci.
Așa-mi place să-l fac. Bine atunci.
Mamă!
Mai ai alții, Gordie?
Îmi pare rău, Vern.
Nu e amuzant. Ce o să mănânc acum?
- De ce nu-ți prăjești puțulica? - Ar fi o masă frugală.
V-o trag la toți, l-am găsit.
Nimic nu se compară cu o țigară după masă.
Prețuiesc aceste momente.
Ce? Ce-am spus?
Hei, Gordo, spune-ne o povestire.
Știu și eu.
- Haide. - Aha, haide, Gordo.
Nici una dintre poveștile de groază, bine?
Nu vreau să aud povești de groază. Nu sunt pregătit acum.
Spune-o pe cea cu sergentul Oțel și marinarii războinici.
Cea la care mă gândeam e puțin diferită.
Este despre un concurs de mâncat plăcinte.
Personajul principal este un puști gras pe care nu-l place nimeni, Davie Hogan.
Ca fratele lui Charlie Hogan, dacă o fi avut vreun frate.
Foarte bine, Vern.
Continuă.
Ei bine, puștiul ăsta e de vârsta noastră, dar e gras. Cu adevărat gras.
Cântărește aproape 80 de kilograme dar nu e vina lui. E dereglat hormonal.
Vară-mea e așa. Pe bune.
Are peste 130 de kile. Cică are ceva cu glanda 'hiboidă'.
Nu știu nimic despre glanda asta, dar e o îndopată.
Pe bune. Arată ca un curcan împănat.
- Și, știți, odată... - Taci, Vern.
Bine. Continuă. E o poveste excelentă.
Toți copiii, în loc să-l strige Davie, îl strigau Curimens. Curimens Hogan.
Chiar si sora sa mai mică îl striga așa.
La școală îi lipeau o hârtie pe spate pe care scria "Gabarit Depășit".
Și își băteau joc de el și îl băteau ori de câte ori aveau ocazia.
Dar într-o zi îi vine o idee.
Cea mai bună idee de răzbunare pe care a avut-o vreodată un puști.
Chestia asta funcționează? Mă auziți?
Următorul concurent în Marele Concurs Interregional de Plăcinte
directorul John Wiggins.
Și o celebritate de la KLAM din Portland
însuși Teribilul Bob Cormier!
De pe rafturi și din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
luați încă un sandviș dublu cu o piesă veche de aur de la KLAM din Portland
- este... - Super!
Următorul, un nou concurent la concursul de mâncat plăcinte
dar de la care ne așteptăm la fapte mari pe viitor,
tânărul domn David Hogan.
- Ești în regulă tinere? - Curimens cum a fost călătoria.
Am auzit că ai un apetit mare, Curimens.
Nici să nu te gândești să câștigi concursul.
Nenicule, da' ești tare grăsan.
Nu le da atenție acestor proști, Curimens. Davie.
Și acum, cel pe care toți îl așteptam.
De patru ori campion, unicul Bill Travs.
Ascultă am pus 10 dolari pe tine, Billy băiatule.
În regulă. Sunteți gata?
Mâinile la spate, domnilor.
Tobele.
Hei, Curimens. Halește tot, Gabarit Depășit.
Porniți.
Gata!
Ar trebui să fii mai precaut dacă vrei să reziști.
Haide, Curimens.
Curimens, Curimens!
Ceea ce nu știau cei din sală, era că Curimens nu dorea de fapt să câștige.
Ceea ce voia era răzbunare.
Și chiar înainte de a fi prezentat, se pregătise pentru asta.
...directorul John Wiggins.
Și o celebritate de la KLAM din Portland
însuși Teribilul Bob Cormier!
De pe rafturi și din vrafuri dacă nu sunt pe vinil sunt nimicuri
luați încă un sandviș dublu cu o piesă veche de aur de la KLAM din Portland
este...
Gata.
Începând cea de-a cincea plăcintă,
Curimens începu să-și imagineze că nu mânca plăcinte
Își imagină că mânca balegă de vacă
și măruntaie de șobolan în sos de afine.
Gata.
Încet, un sunet începu să crească în stomacul lui Curimens
Un sunet straniu și înspăimântător
ca și cum un trauler s-ar îndrepta cu 100 de mile la oră către tine.
Deodată, Curimens deschise gura
și înainte ca Bill Travis să-și dea seama
fu acoperit cu cinci plăcinte de afine gata mestecate și puțin digerate.
Femeile din sală țipară.
Teribilul Bob Cormier se uită o singură dată la Bill Travis și vomă pe Wiggins.
Wiggins vomă pe tăietorul de lemne care stătea lângă el.
Primarul Grundy vomă pe sânii soției sale
Dar când mirosul ajunse la public
atunci planul lui Curimens începu cu adevărat să funcționeze.
Prietenele au vomat pe iubiții lor.
Copiii au vomat pe părinți.
O doamnă grasă a vomat în poșetă.
Gemenii Doneley au vomat unul pe celălalt.
Femeile din Corpul Auxiliar au vomat peste cei din Ordinul Binevoitor al Antilopelor.
Și Curimens stătu și admiră ceea ce crease.
O completă și totală vomăreală.
Excelent!
Asta a fost cea mai bună, chiar cea mai bună.
Și apoi ce s-a întâmplat?
Ce vrei să spui?
Adică, ce s-a mai întâmplat?
Cum adică "Ce s-a mai întâmplat?" Ăsta a fost sfârșitul.
Cum poate fi ăsta sfârșitul? Ce fel de sfârșit e ăsta?
Ce s-a întâmplat cu Curimens?
Nu știu.
Poate că s-a întors acasă și a sărbătorit cu vreo două senvișuri cu brânză.
Isuse, sfârșitul ăsta e nasol.
De ce nu-l schimbi așa încât Curimens să meargă acasă
și să-și împuște tatăl.
Apoi fuge de-acasă și se înrolează la Șerifii Texani.
Ce zici de asta?
Știu și eu.
Ceva bun ca asta.
Mi-a plăcut sfârșitul. Borâtul a fost super.
Dar nu înțeleg un lucru.
Curimens a trebuit să plătească pentru a intra în concurs?
Nu, Vern, l-au lăsat pur și simplu.
Excelent, excelentă povestire.
E o povestire excelentă, Gordie. Doar că nu mi-a plăcut sfârșitul.
Hei, Verno. Unde e radioul?
Hai să vedem dacă putem prinde niște sunete.
Uite.
Am vorbit un timp în noapte.
Genul de discuții care par importante până dai de fete.
Bine.
Mickey este un șoarece. Donald este un rățoi. Pluto e un câine.
Ce este Goofy?
Dacă ar trebui să mănânc un singur fel de mâncare pentru tot restul zilelor mele?
Foarte simplu. Pez.
Pez cu aromă de cireșe. Nu e nici o îndoială.
Goofy este un câine. E în mod cert un câine.
Știam că întrebarea de 64.000 de dolari a fost aranjată.
Este imposibil ca cineva să știe atât de multe despre operă.
Nu poate fi un câine. Poartă pălărie și conduce o mașină.
'Trenul de Rulote' este o emisiune grozavă
dar ați observat că nu ajung niciodată nicăieri?
Merg doar cu trenul de rulote.
Doamne, asta este ciudat.
Ce naiba este Goofy?
Nimeni nu aduse vorba despre Ray Brower, dar toți ne gândeam la el.
Oh, Dumnezeule.
Este puștiul ăla Brower.
Stafia lui bântuie prin pădure.
Promit să nu mai șparlesc nici o carte porcoasă.
Promit să nu mai spun înjurături urâte. Promit să-mi mănânc fasolele bătute.
Două pentru încordare.
Ce este, Chris?
Poate sunt coioți.
Sună ca o femeie care țipă.
Nu sunt coioți. Este fantoma lui.
Nu spune asta.
Teddy, stai jos.
Mă duc s-o caut. Vreau să văd fantoma.
Nu spune asta.
Vreau s-o văd! Vreau să văd cum arată.
Isuse Cristoase.
Poate ar trebui să stăm de pază.
E o idee bună.
Dă-mi pistolul. Voi sta primul de gardă.
Orele 23:00. Caporalul Teddy Duchamp stă de gardă.
Nici urmă de inamic. Fortul este în siguranță.
Taci din gură, Teddy, și belește ochii.
- Termină. - Încerc să dorm.
Soldații erau liniștiți
știind că Teddy Duchamp, caporalul,
proteja ceea ce ei aveau mai de preț.
Ar fi trebuit să fii tu, Gordon.
Ești în regulă?
Ai visat.
Nu am plâns la înmormântarea lui Denny.
Mi-e dor de el, Chris.
Mi-e tare dor de el.
Știu.
Culcă-te la loc.
Poate că ai putea să mergi și tu la cursurile pentru colegiu.
Puțin probabil.
De ce nu? Ești destul de inteligent.
Nu or să mă lase.
Ce vrei să spui?
Este vorba de felul în care oamenii din oraș gândesc despre familia mea.
Este vorba despre felul în care gândesc despre mine,
doar unul dintre copiii neisprăviți ai familiei Chambers.
Nu-i adevărat.
Este.
Nimeni nu m-a întrebat dacă am luat banii pentru lapte.
Mi-au dat doar o vacanță forțată de trei zile.
I-ai luat?
Mda, i-am luat. Tu știai că i-am luat.
Teddy știa că i-am luat.
Toată lumea știa că i-am luat. Chiar și Vern a știut, cred.
Dar poate că mi-a părut rău, și am încercat să-i dau înapoi.
Ai încercat să-i dai înapoi?
Poate, doar poate.
Poate i-am dat bătrânei doamne Simons și i-am spus, și erau toți banii.
Dar totuși mi-au dat o vacanță de trei zile, pentru că nu au mai apărut.
Și poate că săptămâna următoare, bătrâna doamnă Simons
avea fusta asta nou nouță când a venit la școală.
Aha, era maro și avea buline.
Hai să spunem doar că eu am furat banii pentru lapte,
dar bătrâna doamnă Simons i-a furat din nou de la mine.
Imaginează-ți că aș fi spus asta.
Eu, Chris Chambers, fratele mai mic al lui Eyeball Chambers.
Crezi că m-ar fi crezut cineva?
Nu.
Crezi că nenorocita aia ar fi făcut asta dacă ar fi fost vorba de fandosiții ăia
care stau pe View, dacă ar fi luat ei banii?
- Nici gând. - Bineînțeles că nu.
Dar, era vorba de mine...
Sunt sigur că-și dorea fusta aia de mult timp.
Oricum, a văzut în asta o șansă și a profitat de ea.
Eu am fost ăla prostu' pentru că am încercat să-i dau înapoi.
Nu m-aș fi gândit niciodată...
Nu m-aș fi gândit că un profesor...
Oricum, cine dă doi bani pe asta?
Mi-aș dori
să pot merge undeva unde să nu mă cunoască nimeni.
După câte văd, sunt doar un păpușel.
Nici gând, omule.
Marfarul i-a trezit pe ceilalți
și mi-a stat pe limbă să le spun despre căprioară, dar nu am făcut-o.
Acesta a fost lucrul pe care am vrut să-l păstrez doar pentru mine.
N-am vorbit sau scris despre el până în acest moment.
De ce n-ai luat pentru micul dejun ceva ca
Twinkies și Pez și o băutură răcoritoare.
Îmi pare rău, Vern.
Cred că un cumpărător mai experimentat ar fi putut lua mult cu cei 7 cenți ai tăi.
Cu mațele ghiorăind de foame, am grăbit pasul către râul Regal.
Momentul găsirii lui Ray Brower se apropia
și ne ajuta să ne mișcăm în ciuda căldurii.
Pentru mine, ideea de a vedea un puști mort
începuse să devină o obsesie.
Domnilor, râul Regal.
Doamne, calea ferată se îndepărtează prea mult de drumul cel scurt.
Dacă o tăiem peste câmp pe-aici vom fi acolo în mai puțin de-o oră.
Cred că ar trebui să urmăm calea ferată.
Eu spun să mergem pe de-a dreptul.
Gordie?
- Aha. - Haidem.
Nici un prizonier.
Băieți, am fi mult mai în siguranță dacă...
Haide, omule. Să ne grăbim.
Nici nu știm ce se află în pădurile acelea.
Băieți, așteptați-mă.
Ace, trebuie să-ți spun ceva, dar trebuie să te juri pe numele mamei tale
că n-o să spui la nimeni.
S-a făcut, amice.
Eyeball, îl știi pe puștiul ăla, Brower?
Ce e cu el?
O să-ți spun ceva, dar trebuie să juri pe bunul nume al mamei tale
că n-o să spui nimănui.
Billy și Charlie reușiseră să țină imensul lor secret pentru aproape 36 de ore.
Un record personal pentru amândoi.
Până la prânz, Ace și Eyeball spuseseră secretul tuturor celorlalți din gașcă.
Pentru ei, protejarea bunului nume al mamelor lor nu era de prioritate maximă.
Ace, poate că eu și Charlie nu ar trebui să mergem.
Poate că ați putea merge fără noi.
Voi doi vă purtați de parcă ați fi bunică-mea când o apucă năbădăile.
Nu văd care e problema.
Luăm undițele,
și dacă vreun polițist ne întrebă unde mergem:
"Venisem să prindem vreo câțiva păstrăvi la râu. Uite ce am ce am găsit."
Haide, omule, o să fim faimoși.
Se va vorbi de noi pe toate posturile de radio și televiziune din țară.
Sunt tot de părere că nu ar trebui să mergem.
Bine.
Ți-ai spus punctul de vedere foarte clar.
Acum, ți-l spun și pe al meu.
Urcă în nenorocita de mașină. Acum!
Să mergem.
- Urăsc scurtătura asta. - "Urăsc scurtătura asta."
Ai tresărit! Două pentru încordare.
Dar tu ai tresărit.
Știu. Două pentru încordare.
Cum credeți că vom trece de asta?
- Te folosim pe tine pe post de plută. - Foarte comic.
Nu este adânc. Putem trece.
V-am spus că trebuia să fi mers în continuare pe șinele de cale ferată.
Mi se pare mie, sau tu ești cel mai mare păpușel din lume?
Văd că asta ți se pare distractiv.
Nu, dar asta da.
Mai vrei?
- Oprește, haide! - Te comporți ca un copil.
Dar sunt copil.
Sunt în floarea vârstei, și n-o să fiu copil decât odată.
Da, dar o să fii un tâmpit tot restul vieții tale.
Gata, Chambers. Tocmai ți-ai semnat condamnarea la moarte.
Ești mort, Chambers!
Trage-i-o, Chambers!
- Vern se teme că o să moară! - Teddy, tu o să mori!
Unde crezi că te duci, Lachance?
Stați puțin, băieți.
N-are vârf!
Nu vreau să fac asta.
Dați-vă jos.
- Imobilizare. - Opriți-vă. Vorbesc serios.
Nimeni nu scapă de imobilizarea cu leșin.
- Vern, ai ceva pe gât. - Nu mă păcălești tu pe mine, Lachance.
Nu, chiar este ceva pe gâtul tău.
Este o lipitoare. Lipitori!
- Oh, Dumnezeule. - Lipitori!
Dați-le jos!
Jos de pe mine!
- Gordie, ai câteva pe spate. - Dă-le jos!
Este vreuna pe mine?
Oh, rahat, Chris.
Oh, rahat, tataie.
Ești teafăr?
Mă auzi?
Ești acolo?
Poate e mort.
Nu e mort. Încă mai respiră, idiotule.
Știu și eu.
Potoliți-vă, băieți. E doar leșinat.
N-am văzut pe nimeni leșinat până acum.
Poate că a făcut o greșeală gravă când s-a uitat la fața ta.
Taci din gură, Teddy.
Ești bine, Gordie?
- Mda. - Să mergem.
Poate ar trebui să-l ducem pe Gordie înapoi.
Excelent, Chambers, acum te transformi și tu într-un păpușel.
Care-i problema ta? A avut o lipitoare pe ouă. A leșinat.
Ești cumva maică-sa?
- Mănânci rahat. - Ba tu mănânci rahat.
Cred că Chris are dreptate. Hai să ne-ntoarcem.
Ce surpriză! Regele păpușeilor vrea și el să se-ntoarcă.
- Încetează să mă mai numești așa. - Cum, "păpușel"? Păpușel!
- Oprește-te! - Păpușel!
Psihopat cu patru ochi!
Dă-te de pe mine!
Două pentru încordare. Primesc două pentru încordare?
Îți place, Teddy?
- Haide, băieți. Terminați. - Încetați!
Încetați!
Nu mă întorc.
- Idiotule. - Taci din gură! Înapoiatule.
În acel moment,
nu știam de ce doream atât de mult să văd mortul.
Chiar dacă nici unul nu m-ar fi urmat, aș fi continuat de unul singur.
Nici gând, Ace! Nu de data asta, omule. Nici gând!
- Intră în joc, Vince. - Vrei să facem întrecere?
Oh, Dumnezeule, l-am luat. L-am luat!
Ești terminat. Terminat!
- Renunță, Ace. - Nu te prosti.
Isuse Cristoase, Ace! Renunță, omule!
Rahat, omule! Rahat!
Am câștigat.
L-ai lăsat să te bată, târșăilă.
Mergând prin pădure, pun pariu că am câștigat peste o oră.
- Teddy. - Da?
Ăsta este drumul Back Harlow?
Da.
Puștiul Brower trebuie să fie pe aici pe undeva.
Teddy, tu și cu Vern uitați-vă pe partea stângă a șinelor.
- Noi ne uităm pe dreapta. - În regulă.
Acolo este! Îl văd! Uite!
Uite acolo! Îl văd!
Nici unul dintre noi nu putea respira.
Undeva pe sub tufele acelea se aflau rămășițele lui Ray Brower.
Trenul îl scosese pe Ray din adidași
la fel cum scosese viața din el.
Isuse.
Puștiul nu era bolnav.
Puștiul nu era adormit.
Puștiul era mort.
Hai să căutăm niște crengi mai lungi. O să construim o targă.
Gordie?
De ce a trebuit să mori?
Ce e cu Gordie?
Nimic.
De ce nu mergeți încolo să căutați niște ramuri, bine?
Bine.
De ce a trebuit să moară, Chris?
De ce Denny a trebuit să moară? De ce?
Nu știu.
- Ar fi trebuit să fiu eu. - Nu spune asta.
- Ar fi trebuit să fiu eu. - Nu spune asta, omule.
Nu sunt bun de nimic. Tatăl meu a spus asta.
Nu sunt bun de nimic.
Nu te cunoaște.
Mă urăște.
Nu te urăște.
- Mă urăște. - Nu.
Doar că nu te cunoaște.
Mă urăște. Tatăl meu mă urăște.
Mă urăște. Oh, Doamne.
O să fii un mare scriitor într-o bună zi.
O să scrii poate și despre noi, dacă o să rămâi în pană de idei.
Doar dacă o să fiu complet disperat.
Aha.
De unde naiba știi tu despre asta?
Fiu de cățea! Ăsta-i frate-miu mai mic.
Nu cumva aveați de gând să ne furați mortul, nu-i așa, băieți?
Pleacă de-aici.
Noi l-am găsit. Avem întâietate.
Cred că ar fi mai bine să ne punem pe alergat, Eyeball.
Ei au întâietate.
L-am câștigat. Voi ați venit cu mașina. Nu e cinstit. Este al nostru.
"Nu e cinstit. E al nostru."
Ei bine, acum nu mai e.
Suntem patru, Eyeball. Încercați să faceți ceva.
Vom face. Nu-ți face griji.
Vern, fiu de curvă.
- Erai sub verandă. - Nu, vă jur nu am fost eu.
Îți place să tragi cu urechea? Ar trebui să te bat până cazi lat.
Băieți, aveți două variante.
Ori plecați în liniște și noi luăm cadavrul,
ori rămâneți și vă batem de vă sună apa-n cap.
Și luăm cadavrul.
- Plus că eu și Billy l-am găsit primii. - Vern ne-a spus cum l-ați găsit.
"Billy, aș vrea să nu fi furat mașina aia."
"Billy, mi s-au transformat chiloțeii într-o fabrică de ciocolățele".
Gata! Te dau cu fundu' de pământ de nu te vezi.
Stai.
Ei bine, Chambers, poponar mic. Asta este ultima ta șansă.
Ce spui, băiete?
De ce nu te duci acasă ca să i-o tragi maică-tii în continuare?
Ești mort.
Haide, s-o ștergem.
- N-o să-l ia. - Haide, e nebunie.
- Ei n-o să-l ia. - Are un cuțit, omule.
Ace, și tu acuma.
Va trebui să mă omori, Ace.
Nici o problemă.
Nu o să-l luați. Nimeni n-o să-l ia.
Haide, puștiule, dă-mi pistolul până nu-ți faci o gaură în picior.
Nu ai sânge nici să-mpuști un castor.
Stai pe loc, Ace.
Te voi omorî. Jur pe Dumnezeu.
Haide, Lachance, dă-mi pistolul.
Trebuie să ai măcar puțin din bunul simț al fratelui tău.
Suge-mi-o că-i grasă, bătăuș de doi bani.
Ce o să faci, o să ne-mpuști pe toți?
Nu, Ace. Doar pe tine.
O să ți-o plătim pentru asta.
Poate că da sau poate că nu.
Oh, da.
N-o să trecem cu vederea, dacă pe asta te bazezi.
Asta nu se uită, iubire.
"Suge-mi-o că-i grasă?"
Cine ți-a spus ție, că ai una grasă, Lachance?
Cea mai mare, chiar din ținuturile învecinate.
O să-l luăm?
Nu.
Dar am făcut atâta drum.
Trebuia să fim eroi.
Nu așa, Teddy.
Chris, ajută-mă.
Ray Brower a fost găsit
dar nici gașca noastră și nici a lor nu a luat credit pentru asta.
Am decis ca un telefon anonim era cea mai bună soluție.
Ne-am întors acasă.
Și deși multe gânduri se învolburau prin mințile noastre
abia dacă am scos câte un cuvânt.
Am mers întins toată noaptea și am ajuns la Castle Rock
puțin după 5:00 duminică dimineață, ziua dinainte de Ziua Muncii.
Lipsisem doar două zile, dar cumva orașul părea schimbat
mai mic.
Ne vedem la școală.
Ne vedem la gimnaziu.
Bănuț.
E bine să ajung acasă, înainte ca maică-mea
să mă pună pe lista celor mai căutate zece persoane.
Chris, fără resentimente, bine?
Bineînțeles, omule.
Cu trecerea timpului i-am văzut tot mai puțin pe Teddy și Vern
până când au devenit doar două fețe pe care le vezi pe culoare.
Se mai întâmplă.
Prietenii vin și dispar din viața ta ca ospătarii într-un restaurant.
Am auzit că Vern s-a însurat încă din liceu, a făcut patru copii
și acum este operator de elevator la șantierul de scânduri Arsenault.
Teddy a încercat de câteva ori să se înroleze
dar problemele cu ochii și cu urechea l-au împiedicat.
Ultima dată auzisem că stătuse un timp în închisoare
și acum avea slujbe de ocazie prin Castle Rock.
Nu o să scap niciodată de orașul ăsta, nu-i așa, Gordie?
Poți să faci tot vrei, omule.
Mda. Desigur.
Bate palma.
Te mai văd eu, pe-aici.
Nu dacă te văd eu primul.
Chris a scăpat.
S-a înscris la cursurile pentru colegiu împreună cu mine.
Și, deși a fost dificil, a răzbătut, așa cum a făcut-o întotdeauna.
A făcut colegiul și a devenit în cele din urmă avocat.
Săptămâna trecută a intrat într-un restaurant fast-food.
Chiar în fața lui, doi bărbați s-au luat la ceartă.
Unul dintre ei a scos un cuțit.
Chris, care întotdeauna dorea să facă pace, a încercat să-i despartă.
A fost înjunghiat în gât.
A murit aproape pe loc.
Tată, putem merge acum?
- Sunteți gata? - Suntem gata de o oră.
Vin imediat.
A spus asta și acum jumătate de oră.
Taică-miu e ciudat. Devine așa când scrie.
Traducere realizată de ~tilda~